(untitled) (Revista ARTA, 2025)
Problema abordată în articol se referă un aspect al scenologiei ca artă şi ca ştiinţă a punerii în scenă a spectacolelor. Imaginea artistică a discursului teatral este prezentată din perspectiva spaţiu-timpului şi atmosferei, create în spectacolul „Domnişoara Iulia” de August Strindberg în viziunea regizoarei Luminiţa Ţâcu, spectacol montat la Teatrul Naţional „Mihai Eminescu” din Chişinău. Metodologia cercetării este creată pe baza conceptelor de spaţiu-timp, atmosferă în spectacolul teatral, cu referire la ideile expuse de M. Cehov, P. Pavis ş.a. Pornind de la ideea că spaţiul spectacolului a determinat stilul interpretării şi receptarea demersului teatral în diferite perioade, accentuăm rolul viziunii artistice a regizoarei în modul de receptare a textului dramaturgic şi, respectiv, valenţele spectacolului în receptarea spectatorilor. Sunt evidenţiate, de asemenea, conceptele dramaturgului despre noua dramă şi acest text al său, demonstrând, prin analiza creării spaţiu-timpului şi a teatralităţii actorului, semnificaţiile polisemantice şi polifuncţionale ale scenelor, relaţia comunicare scenică – comunicare teatrală.